Francie získávala první kolonie na počátku 17. století, postupem času se stala jednou z rozhodujících světových koloniálních velmocí; v 19. a 20. století měla po Velké Británii nejrozsáhlejší koloniální říši. V současné době Francii zbývá jen několik bývalých koloniálních území roztroušených po celém světě, s větší či menší mírou autonomie (viz administrativní dělení Francie).
Francie uspěla s koloniálními aktivitami až v Severní Americe – založením Port Royal (27. července1605) na území dnešního Nového Skotska. Tři roky poté založil Samuel de Champlain město Québec, které se později stalo hlavním městem rozsáhlé, ale velice řídce osídlené kolonie Nová Francie, francouzští kolonisté osídlili prakticky jen úzký pás při březích Řeky sv. Vavřince, na zbytku území žili domorodí obyvatelé. Toto území ale bylo bráno jako obchodní kolonie, Francie se spíše soustředila upevňování své pozice v Evropě. Lepší podmínky pro samotnou kolonizaci nastaly až v polovině 17. století, francouzské kolonie na severoamerickém území byly ale ekonomicky slabší než britské. Se založením Louisiany (hlavní město New Orleans) se rozšířila francouzská území dále na západ. Faktické datum založení Louisiany je sporné, jedním z možných je rok 1683, kdy Robert La Salle prozkoumal řeku Mississippi a prohlásil tato území za doménu francouzského krále.
Zatímco válka o habsburské dědictví dopadla nerozhodně, prohraná Sedmiletá válka pro Francii znamenala ztrátu Nové Francie (z níž Louisiana byla postoupena Španělsku výměnou za jeho vstup do války, zbytek připadl Velké Británii). Ve své době ale tyto události neměly takový dozvuk, protože kolonialismus nebyl ve Francii ve středu zájmu.
Katastrofou pro francouzské koloniální panství byl rok 1791, kdy na Saint-Domingue začalo rozsáhlé povstání otroků. Pod vedením Toussainta Louvertura získala tato karibská země v roce 1804 nezávislost (již s novým názvem – Haiti), čímž se stalo prvním moderním samostatným černošským státem na světě. V období napoleonských válek byl zbytek francouzských kolonií obsazen Brity. Napoleon v roce 1803 získal od Španělska zpět Louisianu (zabírající velké území na dnešním americkém středozápadě), v tom samém roce ji ale prodal Spojeným státům americkým. S neúspěchem se setkala také kolonizace Egypta mezi lety 1798 – 1801.
Pravý začátek nového francouzského impéria se datuje k roku 1830, kdy začala krvavá invaze do Alžírska (součást Osmanské říše). Napoleon III. se pokoušel o založení protektorátu koloniálního typu v Mexiku (mezi lety 1861 – 1867), ale Francouzi se těchto plánů museli vzdát, protože byly v nebezpečném rozporu s americkou Monroeovou doktrínou. Napoleonovi III. se ale podařilo získat území v Kambodži a na jihu Vietnamu.
Největšího územního rozmachu dosáhla francouzská koloniální říše po skončení první světové války, rozrostla se o bývalé německé kolonie Togoland a Kamerun a de facto k ní připadly také bývalé osmanské provincie Sýrie a Libanon (jako mandátní území). Ve všech koloniích probíhala europeizace a prosazování francouzské kultury, nejvíce však v západní a severní Africe. Tamějším obyvatelům, kteří přijali francouzskou kulturu, dokázali mluvit spisovně francouzsky a přijali křest, bylo přiznáno francouzské občanství včetně volebního práva.
Dekolonizace
Francouzská koloniální říše se začala rozpadat v průběhu druhé světové války, kdy Japonsko okupovalo Indočínu, Británie Sýrii, Libanon a Madagaskar a Spojené státy americké severní Afriku (při bojích s Německem). Po válce se Francii podařilo znovu obsadit některá ztracená území, byla ale konfrontována s celosvětovým tlakem na dekolonizaci; s možnou ztrátou kolonií se nechtěla smířit.
Ho Či MinůvViet Minh vyhlásil nezávislost Vietnamu, což bylo příčinou indočínské války. V roce 1955 proběhlo v Kamerunu povstání za nezávislost, které bylo tvrdě potlačeno. Poté, co se v roce 1954 Francouzi stáhli z Indočíny, byli nuceni čelit dalšímu krvavému konfliktu v souvislosti s alžírskými snahami o nezávislost, kterou tomuto území odmítali udělit. Ožehavým problémem bylo zejména postavení značného množství evropských kolonistů ve francouzské severní Africe (tzv. pieds-noirs). Alžírsko získalo nezávislost po několikaletém konfliktu v roce 1962. Většina afrických zemí získala nezávislost po místních referendech v roce 1960, Mayotte a Réunion se ale rozhodly zůstat součástí Francie jako zámořská území.
Pod francouzskou správu ve 21. století setrvává jen zlomek bývalé zámořské koloniální říše, nejvýznamnější z těchto území je Francouzská Guyana (další viz administrativní dělení Francie). Ve většině bývalých francouzských kolonií je hluboce zakořeněná francouzská kultura, francouzština zůstala jako úřední jazyk či používají měnu navázanou naeuro (měnová unie západoafrických států používající CFA frank).
v roce 1875 se stal Gabon francouzskou kolonií, další územní zisky a založení Francouzské rovníkové Afriky v roce 1910 (v této době obsahovala dnešní státy Gabon, Republika Kongo, Středoafrická republika a Čad, její součástí nebyla po 1. světové válce získaná bývalá německá kolonieKamerun), 1958: zánik a kolonie se staly autonomními republikami v rámci Francouzského společenství, od 1960 nezávislé
1742: první francouzská expedice, 1756: formálně francouzské, 1770: de facto francouzská kolonie, při napoleonských válkách spory o toto území s Velkou Británií, 1811: součást Britského impéria
v 17. a 18. století probíhaly spory mezi Británií a Francií, 1883: francouzská invaze, 1885: Madagaskar přiřknutý Francii na základě Konžské konference, 1896: vznik protektorátu, 1958: autonomie v rámci Francouzského společenství, od 1960: nezávislost
od roku 1612 zřizování prvních stanic na pobřeží Senegalu, v roce 1677 vyhnání Nizozemců a ustanovení francouzské kolonie, mezi lety 1758 – 1779 a 1809 – 1816 obsazen Brity, 1840: začátek kolonizace celého Senegalu a západní Afriky, 1895: založení Francouzské západní Afriky (dnešní státy Mauretánie, Senegal, Mali, Guinea, Pobřeží slonoviny, Niger, Burkina Faso a Benin), 1958: zánik, s výjimkou Guineje se tyto již bývalé kolonie staly autonomními republikami v rámci Francouzského společenství, od 1960 nezávislé
1524: první francouzská expedice, v roce 1534 zisk území kolem Řeky Sv. Vavřince, 1608: založení provincie Québec, 1663: Nová Francie se stala součástí Francie, 1759: dobytí Velkou Británií, po Pařížském míru roku 1763 oficiálně připadla Velké Británii
1604: založení kolonie, ale Francouzi byli vyhnáni Portugalci uplatňujícími Smlouvu z Tordesillas, 1664: úspěšné založení první stálé osady – Cayenne, od 1794 trestanecká kolonie; od roku 1946 součást Francie jako zámořský region
1598: první pokusy Francouzů o trvalé osídlení, 1604: zřízení první stále osady – Port Royal, 1710: dobyta Velkou Británií, v Utrechtském míru roku 1713 formálně pod britskou nadvládou
1682: založení St. Louis, 1683: René Robert Cavelier de La Salle prohlásil území okolo řeky Mississippi za vlastnictví francouzského krále, 1718: založení New Orleans, 1758: obsazení Ohia na úkor Velké Británie, 1760: francouzská kapitulace, 1762: postoupení Západní Louisiany a „Isle of New Orleans“ Španělsku, 1763: východní Louisiana postoupena Velké Británii, 1800: po nátlaku Napoleona západní Louisiana opět francouzská, 1803: prodánaSpojeným státům americkým
1697: menší západní kus Hispanioly postoupen Francii od Španělska, po Basilejském míru z roku 1795 celá Hispaniola pod francouzskou nadvládou, 1804: západní část získala nezávislost (Haiti), východní část zůstala až do roku 1808 francouzská
od 17. století snahy o rozšíření Francouzské Guyany až k Amazonce, 1801: přibližně dnešní brazilská oblast Amapá byla přiřknuta Francii, 1807/09: dobyta Portugalci, francouzské formální nároky až do konce 19. století
1673: začátek francouzské kolonizace, 1674: zisk Puduččéri, 1721: Mahé (Puduččéri), 1738: Karikal, 1751: Yanam, Francie měla ve sféře vlivu původně přibližně polovinu indického kontinentu, z čehož jí ve 20. století zbylo jen několik měst (územní ztráty na úkor Velké Británie), 1954: transfer francouzských kolonií na nově vzniklý indický stát (v roce 1948 měly rozlohu cca 510 km²)
1863: zisk jižního Vietnamu, 1885: podrobení celého Vietnamu a zřízení protektorátů Annam a Tonkin, 1887: vznik kolonie Francouzská Indočína, sestávající z dnešního Vietnamu a Kambodži, 1893: zisk Laosu, během druhé světové válkykondominium s Japonskem, 1954: nezávislost Vietnamu, Kambodži a Laosu
v první polovině 19. století osidlování Francouzi a Brity, 1853: stala se francouzským územím, od roku 1864 trestanecká kolonie, dodnes součástí Francie, v roce 2014 uvádělo 27 % obyvatel evropský původ, do roku 2018 se plánuje referendum ohledně dalšího statutu ostrovů (20letý proces nezávislosti, podle smlouvy z roku 1998, následně prodloužené do roku 2018)