Луганська єпархія Української православної церкви Московського патріархату (Луганська і Алчевська єпархія) охоплює парафії переважно промислових районів на півдні Луганської області, Україна.
Створена в 1944, коли у Ворошиловграді (нині Луганськ) була закладена Ворошиловградська кафедра, на яку був поставлений єпископ Никон (Петін). У 1948 владику перевели до Одеси. Відтак Ворошиловградсько-Донецька єпархія перебувала в юрисдикції одеських архієреїв. Після архієпископа Никона її управляючими були в 1956—1965 митрополит Борис Вік і в 1965—1990 митрополит Сергій Петров.
У жовтні 1991 завдяки зростанню кількості парафій Донецько-Луганська єпархія була розділена на дві окремі церковні області. Новоутворена Луганська і Старобільська єпархія залишилася під духовною опікою митрополита Іоанникія.
У травні 2007 р. за рішенням Священного СинодуУПЦ МП єпархія була розділена на дві самостійні: Лугансько — Алчевську і Сєверодонецько — Старобільську.
5 січня2013 року була створена самостійна Ровеньківська єпархія шляхом виділення зі складу Луганської в межах Антрацитівського, Сорокинського, Лутугинського і Довжанського районів і прилягаючих міст обласного підпорядкування Луганської області.[5]
Свято-Сергієвський монастир, чоловічий, заснований у 2003 р., місто Кремінна.
Старобільський монастир на честь ікониБожої Матері «Всіх скорботних Радість», жіночий, заснований у 1863 р. як жіноча громада, що була перетворена в 1886 р. у монастир, закритий у 1921 р., відновлений у 1992 р., місто Старобільськ.
Форостюк О. Д. Луганщина релігійна: історичний і правовий аспекти. — Луганськ: Світлиця, 2004. — 212 с.: іл., портр.; 20 см. — Бібліогр. в тексті та в підрядк. прим. — ISBN 966-534-154-5 : Б.ц., 100 пр.
¹ РПЦ вважає ПЦА автокефальною церквою, однак більшість автокефальних церков цю автокефалію не визнають і вважають ПЦА самоврядною церквою у складі РПЦ