У більшості мов світу полонізми означають тільки польські реалії і предмети національної культури (гетьман, злотий, мазурка, пан, пончики, сейм). Проте, у мовах народів, що здавна сусідили з Польщею (німецька, російська, чеська), сфера їхнього вживання набагато ширша, а у мовах країн, що тривалий час перебували в складі польської держави (білоруська, українська), вони становлять значну частину лексики.
Поряд з російською, польська мова справила найзначніший вплив на сучасну українську[2]. Це пояснюють, передусім, тривалим перебуванням більшої частини території сучасної України у складі польської держави. Проблема ролі полонізмів у її формуванні до кінця не розв'язана й досі[2][3]. За різними оцінками, до полонізмів можна віднести до 1 700 слів у лексиці сучасної української мови, засвідченої у словниках[4]. За всю історію української мови було запозичено близько 17 000 слів з польської[5]. Польські запозичення наявні у різних лексичних сферах: це як загальновживана лексика (влада, ґудзик, коштувати, пан, рахунок), так і діалектизми (амбасада, аґенція, екзиль, пацьорки, упосліджувати), а також екзотизми (ксьондз, сейм, мазурка, креси).
Серед запозичених польських слів чимало таких, що походять від праслов'янської і часто мають етимологічні відповідники в сучасній українській, староукраїнській або давньоруській мовах. Деякі з них зберігають в українській свої давні значення (міць, промінь, скроня, дзбан, червоний при питомо українських міч, поромінь, скороня, джбан, черлений), інші зазнали певних семантичних змін ще в польській мові (плентатися, цнота при українських плутатися, чеснота)[6].
Польська мова стала посередником для входження до українського лексичного фонду великої кількості слів німецького і латинського походження, передусім, науково-культурної термінології й технічної лексики[7][8].
З праслов'янських часів українці і поляки були сусідами, тому між ними існували і тісні мовні зв'язки. Поряд з впливом на українську польської мови відбувався і зворотний процес — українська впливала на польську як у фонетичному, так і в лексичному планах[6]. У сучасній польській мові існує значна частка українізмів (czereśnia, hodować, hołoble, hreczka, koromysło, mowa, porohy).
На думку низки дослідників, польська мова збагатила староукраїнську новими словами й словотворчими елементами, а також послугувала джерелом для проникнення до неї величезної кількості спеціальних термінів зі західноєвропейських мов (латини, німецької, французької). Якщо вплив російської мови викликає здебільшого негативну оцінку (насаджування російської через «теорію офіційної народності», пізніше — через «теорію злиття мов»), польський вплив оцінюється досить схвально: його пояснюють «тісним контактом української й польської спільнот в умовах проживання на території однієї держави»[9]. Втім, є інший погляд на можливість таких контактів: так, І. І. Огієнко зазначає, що «власне аж до останнього часу не було добрих шляхів на Україні, які вможливлювали б скоре й широке розповсюдження польських позичок серед народніх мас». В. Шимановський пише щодо впливу польської на народну українську мову XVI—XVII ст.: «про цей вплив ми можемо говорити лише настільки, наскільки він відбився в літературних пам'ятках, які дійшли до нашого часу, і залишив свої сліди в сучасних наріччях»[3]. Українські мовознавці[хто?] позитивно ставляться до активного засвоєння польських слів, якщо разом з ними з'являлися нові поняття і розширювалася семантична структура української мови. Запозичення ж синонімів до вже наявних українських слів оцінюється ними негативно[2].
Прагнення звільнити українську мову від росіянізмів наприкінці XX — початку XXI ст., спричинює, серед іншого, впровадження до активного слововживання забутих і діалектних полонізмів[9]. Серед слів, замінюваних останнім часом полонізмами, наявні й питомо українські слова (амбасада, атентат, інвазія, мілітарний, офензива замість посольство, замах, навала, військовий, наступ)[10].
Тема полонізмів може набувати і політичного забарвлення. У російських шовіністичних колах поширена точка зору, згідно з якою українська мова є не самостійною слов'янською мовою, а одним з говорів російської, у якому присутня значна кількість польської лексики. Прихильники цієї теорії вказують на численні україно-польські лексичні паралелі, відсутні між українською і російською, пояснюючи їх масовим засвоєнням польської лексики за часів Речі Посполитої[11][12][13][14]. Наведені україно-польські лексичні паралелі не завжди виявляються полонізмами в українській, часто вони мають спільне праслов'янське походження, іноді являють собою приклади українізмів у польській (гречкосій, мова)[15].
Ідентифікація полонізма є непростою задачею. Сам по собі збіг українського й польського слів не може бути підставою розглядати його як польське запозичення: вони можуть мати загальнослов'янське походження. На польське походження слова вказують такі ознаки:
1. Фонетичні:
Наявність характерних для польської мови неповноголосних сполучень, що являють собою рефлекси слов'янської метатези плавних:
Сполучення trot на місці прасл.*tort (промінь, крот, стокротка);
Сполучення tłut на місці прасл.*tъl̥t (слуп, тлустий, тлумок, тлучок);
Сполучення «-дз-» (дзьоб): прасл.*dz у східнослов'янських мовах перейшов у [z], у польській зберігся як африкат [dz];
Наявність звука [g] («ґ») (замість природного для української [ɦ], «г»), де він походить від польських [g], [k]: аґрус, ґанок, ґніт, ґрати, ґудзик. Особливо багато слів зі звуком «ґ» у західноукраїнських говірках, проте, не всі з них мають польське походження: деякі є мадяризмами і германізмами, а деякі і питомо українськими словами (дзиґа);
Збереження праслов'янського суфікса *dl (*dьl): вагадло, виделка, ковадло, повидло, простирадло, чуперадло (пор. пол.mydło, szydło, widły, що відповідають українським мило, шило, вила)
Наголошений суфікс «-ов(ий)» у відіменникових прикметниках може в низці випадків свідчити про польське походження слова (адресо́вий, безпредмето́вий, безтерміно́вий, бензино́вий, вагоно́вий, ванільóвий, шабльонóвий). Він походить від праслов'янського суфікса-нарощення -ov-типу відмінювання з основою на *-ǔ, але існує відповідний питомо український суфікс, що може як наголошуватися (медо́вий), так і не наголошуватися (верхови́й, домови́й, низови́й, передови́й);
Суфікс -ця на позначення особи переважно чоловічої статі (дорадця, радця, райця);
Суфікс -іськ(о) / -иск(о) замість -іще, -ище (становисько);
Приставка «за-» — зі значенням досягнення результату (заадресувати, забавитися, запомога, запродати, зателефонувати, затитулю(у)вати)[4].
3. Морфологічні:
Жіночий рід низки галіцизмів — замість чоловічого при запозиченні через російську (ґрипа, девіза, діягноза, екзекутива, екстаза, еліпса, жакета, консоля, редута — проти грип, девіз, діагноз, екзекутив, екстаз, еліпс, жакет, консоль, редут);
Поширене закінчення «-а» іменників чоловічого роду (асиста, басиста, ідіота, органіста, цимбалиста). Втім, досить поширене закінчення «-а» й у питомо українських слів чоловічого роду (зануда, паливода, рибалка);
Нульове закінчення іменників, які мають закінчення «-а» у разі запозичення через російську мову (діядем, монополь, теорем, цитат — проти діадема, монополія, теорема, цитата)[4].
Явними полонізмами є спільні україно-польські слова, які у самій польській є запозиченнями зі західноєвропейських мов (переважно німецької і латинської). До української вони потрапили, дещо змінивши свій фонетичний характер (аґрус, ґрати, шинка, шукати, ярмарок).
При запозиченні польських слів до української з ними могли відбуватися такі зміни:
Поява протетичного звука [ɦ] («г») перед початковим [a] (гармата);
Зміна польського «f» на «хв», «х» (хвіртка, хурман)
Заміна носових ę, ą на українські «ен», «он», у старих запозиченнях — «я», «ун» (венгерець, вензель, ксьондз, вонтпити, пончик, цвях, хорунжий)[4]
Ба́зграти < bazgrać («невміло, погано писати»), не зовсім ясного походження;
Бачити < baczyć («звертати увагу»; первісно — «бачити») < прасл.*ob-ačiti, від *oko[ком. 1]. Існують інші версії походження польського слова[ком. 2], а також спроби виведення українського бачити з інших мов[ком. 3];
Бидло < bydło (первісно — «житло»), від być («бути»);
Благати < błagać < д.-чеськ.blahati («величати»), пов'язане з укр.благо;
Блюзни́ти, блюзнір < bluźnić («богохульствувати»), д.-пол.bluźnierz < прасл.*bljuzniti, пов'язане з *bljuzgati («вивергати з себе»);
Блякнути < blaknąć, якому відповідає питоме [бле́кнути]. Зазнало впливу пол.blady («блідий»);
Булка < bułka, buła («великий круглий хліб»)[ком. 5], не зовсім ясного походження[20]. Можливе виведення польських слів з романських мов (фр.boule, італ.bulla) або давн.в-нім.būlla. Разом з тим, не виключений зв'язок із прасл.*bul-a («куля, ґуля»)[21];
Вагатися < wahać się < чеськ.váhati, від váha («вага»);
Вежа < wieża, якому відповідає дав.-рус.вѣжа < прасл.*věža. Замість очікуваного *віжа;
Велебний, превелебний < wielebny, przewielebny, від *wielba, що пов'язане з *wieli («великий»);
Вельми < wielmi, якому відповідає дав.-рус.вєльми < прасл.*velьmi. Замість очікуваного *вільми́[ком. 6];
Вензель < węzeł, якому відповідає питоме вузол < прасл.*vǫzlъ;
Виховати < wychować, від chować («ховати»; «вирощувати»);
Влада < władza < чеськ.vláda. Припускається можливість прямого запозичення з чеської мови[ком. 9];
Власний < własny < д.-чеськ.vlastní («той, що перебуває під владою, у володінні»), від vlast («батьківщина»);
Властивий < właściwy (також: «власний») < д.-пол.włościwy, від włość («земля, володіння»), якому відповідає питоме волость. Зазнало впливу пол.władać, własny;
Же́брати, жебрак[53] < żebrać («просити милостиню»), żebrak < чеськ.žebrati < д.-чеськ.škebrati («канючити»), можливо, контаміноване з давн.в-нім.sefer («блукач, волоцюга»);
Жодний < żaden < *żeden, що є спрощенням виразу *niże jeden («ні один»). Зазнало впливу пол.każdy («кожний»);
Завжди < zawżdy, утворене із za + wżdy < wszegdy, якому відповідає питоме завсіди;
Завзятий < zawzięty, від zawziąć się («затятися») < wziąć («взяти»);
Завше < zawsze, що походить від виразу za wsze (czasy) — «на всі (часи), весь час»[54];
Залицятися < zalecać się («похвалятися»; «підлещуватися»), що є зворотною формою від zalecać («доручати»; «рекомендувати»). Зазнало зближення з питомим лице;
Зальоти < zaloty («залицяння»; «любовні пригоди») < д.-пол.zaleta, пов'язане з zalecać się. Зазнало впливу пол.zlot («зліт»);
Навіть < nawet (первісно — «нарешті»), утворене з na + wet («закінчення судової справи») < сер.-в.-нім.wet («винагорода за закінчення судової справи»);
Навмисно < навмисне < naumyślnie, від umyślny, якому відповідає питоме умисний;
Надра < nadro («пазуха»), якому відповідає питоме [нідро́] («лоно, надра») < дав.-рус.нѣдро, ꙗдра («надра, глибина, нутрощі, лоно»);
Надто < nadto, утворене з nad + to («те», «це»);
Нанівець < внівець < wniwecz, утворене з w + niwecz («ні в що»);
Нарис < narys («накреслена лінія»; «ескіз»; «план»), від narysować («нарисувати»)[ком. 24]. Але може бути й запозиченням з чеськ.nárys («накреслення, ескіз, намітка»; «виклад справи в головних рисах»);
Небіжчик < nieboszczyk < д.-пол.niebożec, від niebogi («померлий, покійний»);
Неборак < nieborak («бідолаха»), що є фонетично нерегулярним новотвором від niebożę (замість niebożak)[ком. 26];
Недолугий < niedołęga («немічна, млява людина»; «недотепа»; «каліка»; «імпотент»), не зовсім ясного походження;
Нівечити < niweczyć («руйнувати», буквально — «обертати в ніщо»), від niwecz («в ніщо»), яке складається з ni («ні») + we («в») + cz з прасл.*čь («що»). Паралельне до незасвідченого укр. *нівощити («псувати, руйнувати, знищувати»), звідки й [незнівощи́мий] («незруйновний»);
Нікчемний < nikczemny, що походить від виразу ni k(u) czemu (godny) — «ні до чого (не придатний)»[ком. 27];
Пильнувати < pilnować, від pilny, якому відповідає дав.-рус.пильнꙑи («винятковий, видатний»);
Підлий < podły, не зовсім ясного походження;
Піклуватися < ст.-укр.пѣкловатисѧ («турбуватися, опікуватися»)[89][ком. 30] < д.-пол.piekłować się («робити, створювати пекло»; «гніватися») < д.-чеськ.peklovati se («сваритися, лютувати») < pekliti se, від peklo («пекло»)[91]. Припускається також власний розвиток з дав.-рус.пєчи сѧ[ком. 31];
Плаз < płaz («плазун»), від [płazać] («плазувати») < д.-пол.płazić, що є ітеративом до давнішого płozić («повзти»). Але може бути й запозиченням з чеськ.plaz («плазун»), якому відповідає питоме полоз;
Плаский < płaski, якому відповідає питоме плоский < прасл.*ploskъ;
Плентатися < [plętać się], при літературному plątać się («плутатися»);
Пломінь < płomień, якому відповідає питоме поломінь, полум'я;
Плохи́й < płochy («легковажний»; «необачний»; «пустотливий»; заст. «полохливий»; д.-пол. «незначний, дрібний»), якому відповідає питоме полохливий;
Пляма < plama < д.-пол.plana, якому відповідає питоме [плена́] («тріщина в металі»);
Пустельник < pustelnik < д.-чеськ.pústedlník (pústenník, pústeník, pústevník)[101], або польський розвиток з [pustylnik] < [pustynnik], від pustynia («пустеля»)[102][ком. 34];
Ретельний < rzetelny («сумлінний, чесний, акуратний») < д.-пол.źrzetelny («ясний, прозорий»; «видимий») < д.-чеськ.řetedlný[ком. 35], що пов'язане з zříti («дивитися»)[105][106][107];
Окрім запозичень, в українській мові існує певна кількість кальок. За зразком польських слів і виразів утворювалися українські слова і термінологічні словосполучення:
Виклад з пол.wykład («підготовлена розповідь», «лекція») — з нім.Auslegung — з лат.exposition < exponere («виставляти», «розкладати»)[139];
Горілка з пол.gorzałka. Можливо, скорочення якогось словосполучення, вживаного на позначення горілки, типу горіле вино (ст.-укр.горѣлоє вино) або *горіла вода (порівняйте зі ст.-чеськ.palená voda, звідки чеськ.pálenka — «горілка»)[144];
Далебі з пол.dalibóg, що утворилося на основі словосполучення da li bóg («якщо дасть бог»)[145];
Доречний з пол.grzeczny («чемний», «ввічливий»), що утворилося внаслідок злиття виразу k rzeczy («до речі»)[146];
Маєток з пол.majątek < прасл.*majǫt (як у mający — «маючий»), пов'язане з *jьměti («мати»)[150];
Надихати з пол.natchnąć (сучасне inspirować) — з лат.inspīro, inspīrātio — з грец.ἐμπνέω (ἐμπνείω), ἔμπνοια, звідки скальковано й староцерк.-слов.въдъхновєниѥ[78];
Предмет з пол.przedmiot, що утворене з przed («перед») + miotać («метати») — з лат.obiectum[158];
Середмістя з пол.śródmieście («центр міста»)[157];
Співчувати, співчуття з пол.współczuć, współczucie і рос.сочувствовать, сочувствие — з нім.mitfühlen, Mitgefühl — з лат.compatior, compassio — з дав.-гр.συμπαϑέω, συμπάθεια, звідки й симпатія[159];
Спротив з пол.sprzeciw < sprzeciwić się («опиратися»)[160];
Уповноважити з пол.upełnomocnić («дати повноваження», «уповноважити») — з лат.plenipotens. У другій частині можливий вплив пол.upoważnić[161];
Цікавинка з пол.ciekawostka, що є зменшувальною формою від ciekawość («цікавість»)[55].
Питомо українські відповідники
Деякі полонізми мають свої питомі відповідники в літературній мові, які зазвичай відрізняються від них значеннєвим відтінком чи стильовою належністю:
Співзвучні слова наявні в багатьох слов'янських мовах (напр. староцерк.-слов.блазнъ — «омана, спокуса»). Походження їх неясне, частіше за все вважаються спорідненими з латис.blazt («блимати»), blazma («блиск»).
У західнослов'янських мовах збереглися праслов'янські сполучення *gv, *kv. У південнослов'янських мовах ці звукосполучення перейшли у *zv, *cv в межах процесу другої палаталізації; вважається, що аналогічний процес відбувся і в східнослов'янських. Але лексикографічні дані показують питомість форм *gv, *kv для багатьох українських діалектів (у тому числі східних, де польський вплив був меншим), а також для деяких російських (форми кветка, квести тривалий час зберігалися в північно-західних російських діалектах[170]).
Первісне значення — «доглядати, дбати». Не виключений вплив польського значення слова на його українську семантику. Пояснення самого слова як полонізму непереконливе. Споріднене з розкіш, від прасл.*orzkochati («розкохати»).
Праслов'янське *kravьcь вважається діалектним: слово, очевидно, було відоме тільки на півночі поширення праслов'янських говорів, бо похідні від нього представлені тільки в західних і почасти східнослов'янських мовах (чеськ.kravec, пол.krawiec, в.-луж. і н.-луж.krawc, укр.кравець, біл.кравец, рос. діал.кравец).
Змінення семантики слова рос.неделя («тиждень») відбулося, певно, під впливом подвійного значення грец.σάββατα («субота»; «тиждень»). В інших слов'янських мовах слово зберігає своє давнє значення. Однак, у давньоруській мові слово недѣлꙗ значило не тільки «неділя», а й «тиждень»[173].
Праслов'янське слово, праіндоєвропейського походження (лит.akìs, грец.ὄσσε, лат.oculus). У російській сприймається як застаріле й вживається лише в поетичному контексті.
Трапляється в тексті поеми «Слово о полку Ігоревім». Давньоруське слово походить від грец.ἑξάμιτος, із закономірним для східнослов'янських мов переходом початкового ἑ- в «о-». Для польського ж можливе латинське посередництво (через лат.examitum).
Праслов'янське *rěkjь > *rěčь утворене від дієслова *rekti («говорити») з подовженням ступеня голосного. У російській мові слово речь у значенні «предмет» відоме як застаріле.
Російську форму з початковим [ц] пояснюють як північну діалектну, з ареалу «цокаючих» говірок. У більшості слов'янських мов і діалектів існує форма з початковим [ч], у тому числі й у південноросійських говорах.
До полонізмів також часто зараховують українські слова з префіксами «ви-», «з-» (яким відповідає рос.из-), і «з-», «с-» (рос.воз-): виборчий, вимір, здрібнілий, змінний, зненавидіти, зникати, зовнішній, сходинка, схід тощо, порівнюючи їх зі схожими польськими (wyborczy, wymiar, zdrobniały, zmienny, znienawidzić, znikać, zewnętrzny, schodek, wschód). Проте, достеменно відомо, що префікси «воз-», «из-», а також більшість слів з ними, за походженням не східнослов'янські, а запозичені з церковнослов'янської (староцерковнослов'янської) мови (пор. рос.выбор — церк.-слов.изборъ).
Не можуть вважатися полонізмами й українські назви місяців, схожі з польськими: лютий, квітень, серпень, листопад, грудень (пол.luty, kwiecień, sierpień, listopad, grudzień), оскільки вони мають загальнослов'янське походження[15].
Іноді буває важко встановити ймовірність польського походження слова. Зазвичай у таких випадках наявні етимологічні джерела наводять різні версії, часом схиляючись до однієї з них. Окремі приклади таких слів розглянуто нижче.
Непевною є етимологія слова «мова». До XVI століття в українській писемності вживалися давньоруські форми мълва, молва у старому значенні «поголос, чутки»[175][176], хоча спільнокореневе исмовившисѧ («домовившися»; без л) засвідчене вже 1422 року[177].
Як стверджує В. П. Петрусь, пол.mowa вперше з'являється у Флоріанському псалтирі (кінець XIV ст.), поряд з давнішою формою mołwa. На його думку, обидві форми слова не можуть вважатися питомо польськими, бо відповідно до законів польської фонетики прасл.*mъl̥va мало дати пол. *mełwa (пор. wełna, pełny). Водночас фонетичний розвиток mъlva > mou̯va > mova не має аналогів у польській, але закономірний на українсько-білоруському ґрунті[178]. У староукраїнській мові перехід ъл в [u̯] закінчився вже в XIV ст., тоді як у польській мові вимова ł почала змінюватися на [u̯] тільки в кінці XVI століття[179]. Зважаючи на малопольське походження згаданої пам'ятки, Петрусь доходить висновку, що форма mowa проникла в польську книжність з українських або мішаних говірок навколо Кракова, і поширилася з метою відокремлення від церковнослов'янської лексеми рѣчь[178]. «Етимологічний словник польської мови» А. Баньковського припускає можливість запозичення пол.mowa з українського ареалу[180].
Юрій Шевельов зазначає, що сильний польський вплив на українську мову сприяв швидкому поширенню слова мо́ва в сучасному значенні, про що свідчить його польський наголос[177].
Польське походження традиційно приписують слову «місто» (miasto), протиставляючи застарілому укр.го́род. Проте, слід мати на увазі, що дав.-рус. і староцерк.-слов.мѣсто, окрім основного значення «місце», також засвідчене у значеннях «місто», «неукріплений населений пункт», «неукріплена частина міста», «посад» (на протиставлення укріпленому го́роду)[181].
Ще одним словом неоднозначного походження є «тривога». Етимологічні словники польської мови А. Брюкнера[124] і В. Борися[125] вважають пол.trwoga похідним від прасл.*trъvati («тривати»; «витримувати, терпіти»).
Розглядаючи наявні етимологічні дані щодо цих лексем, Торбйорн К. Нільссон висуває припущення про існування давньопольської звукової зміни, зумовленої занепадом редукованих, яку ілюструють закономірні переходи прасл.*du̯ьri > д.-пол.dwr̥i > пол.drzwi («двері»), і відповідно прасл.*tu̯ьrati > д.-пол.twr̥ati > пол.trwać («тривати»). Зважаючи на власне польський характер згаданої зміни, Нільссон схиляється до того, що ст.-укр.тривога, трывога (вперше засвідчене як трвога) запозичено з давньопольської мови. З огляду на досить пізню фіксацію рос.тревога в першій третині XVIII століття (у словниках з 1731 року[182]), ймовірно, що його джерелом є староукраїнська мова[183].
У російській мові
Період активного засвоєння польської лексики російською мовою належить до XVI—XVIII ст.[184]. На думку польського філолога Веслава Вітковського, у сучасній літературній російській мові існує понад 1 000 полонізмів, а загальна кількість польських запозичень (у тому числі історичних) оцінюється ним у близько 7 500 слів[185]. До найбільш поширених полонізмів[186][187][188][189] у російській мові відносять, зокрема:
Тревога[ком. 48] < ст.-укр.тривога, трєвога, трывога (тривога)[212] < д.-пол.trwoga («почуття занепокоєння»; «сполох, страх»; «розбрат»; «небезпека»), від trwać («тривати, терпіти»)[213]. Але може бути й питомим, успадкованим з прасл.*trьvoga[214];
Крім того, російська мова запозичила з польської мови сталі словосполучення: принять за (przyjąć za), так что (tak co); географічні назви: Париж (Paryż).
У білоруській мові
Більшість слів подаються згідно з «Етимологічним словником білоруської мови» Інституту мовознавства імені Якуба Коласа[220].
↑Про запозичення свідчить те, що в східнослов'янських мовах слово «булка» з'явилося досить пізно — у XVIII столітті[20].
↑Відсутність ікавізму та зсув наголосу на передостанній склад дають підстави вважати сучасне вельми запозиченням з польської мови[22][23].
↑Сучасне значення дієслова wybaczać розвинулось під впливом пол.przebaczyć[24].
↑Наявність у слові складного префікса ви-з-, характерного переважно для західнослов'янських мов, робить імовірною думку про запозичення слова з польської мови[25].
↑На запозичений характер слова вказує відсутність притаманного українській мові повноголосся (як у питомому володіти)[28]. Разом з тим фонетично подібне слово владика є старослов'янізмом[29].
↑ЕСУМ вважає волати запозиченням із західнослов'янських мов. Можливо, польське слово запозичене з чеськ.volati («кликати, викликати»), що пов'язується з вигуком vele[32].
зіставляється з вед.hāsatē («біжить наввипередки»);
зіставляється ще з нім.hasieren, яке зводиться до романського джерела, пов'язаного з фр.harceler («мучити, дражнити, турбувати»);
не виключена можливість зв'язку з [гас] («постріл»), [гасну́ти] («запалитися») і, далі, з жах[34].
↑На запозичення з польської мови вказує наявність звука ґ відповідно до прасл. g, а також перехід ъ в e відповідно до польських фонетичних законів[36].
↑Збереження ґ у вимові, ймовірно, вказує на запозичення з польської мови. Разом з тим, початкове ґ, як і дз, може бути зумовлене експресивним характером відповідних слів (подібно до ґуля)[37].
↑ЕСУМ засвідчує форму [добрі] в значенні «ледь, мало (не)», що пояснюється як запозичення з польської мови, яке виникло внаслідок еліпсації виразів типу dobrze, że nie... (буквально: «добре, що не...»). Однак, не зважаючи на зсув значення, це слово зберегло закономірний фонетичний вигляд[44].
↑У прасл.*do рьrvъ частка do за походженням є вказівною, паралельною to (te), a *рьrvъ — порядковим числівником, що відповідає українському пе́рвий[45]. Подібну структуру має прислівник тепер, котрий походить від прасл.*topьr̥vo, що утворене із займенника to («те») і прикметника *pьr̥vo («перше»)[46].
↑Звідти ж запозичено староукраїнське доткнути сѧ. Так само ст.-укр.дотъкнєнє < д.-пол.dotknienie («доторк, доторкання»)[49].
↑У своїй статті «Криве дзеркало української мови» І. Нечуй-Левицький наводить дотик серед «польських» і «галицьких» слів, якими рясніли тогочасні українські часописи. Натомість він пропонує вживати народне слово доторкання[50].
↑Так само староукраїнське єднаньє, єдность < д.-пол.jednanie, jedność («єдність, згода»)[51][52].
↑Die schöne Katharine — назва ляльки, що виконувала головну роль у популярній виставі лялькового театру, супроводжуваній грою на шарманці[62].
↑Засвідчені в діалектах звукові форми з ли- можуть бути власними, успадкованими з прасл.*ličiti[66].
↑Думка про запозичення в східнослов'янські мови з польської видається обґрунтованою. Утвореним з тих самих основ є прасл.*loxъmot- (звідки й питоме лахміття)[74].
↑Це своєрідне похідне утворення від дієслова бути (паралельне до нажити від жити) властиве, головним чином, західнослов’янським мовам і, очевидно, запозичене в українську й білоруську мови з польської[76].
↑Значення «літературний твір», відповідне до рос.о́черк, нім.Abris, було пов’язане з цим словом в українській мові пізніше[77].
↑Слова надиха́ти, надихну́ти, на́дих утворені як власне українські кальки до запозичених форм[78]. Тимчасом як тхнути є питомим, похідним від прасл.*dъxnǫti[79].
↑Заміна ż на r пояснюється словотворчою аналогією до утворень типу chłopię («хлоп'я») — chłopak («хлопчак»), kurzę («курча») — kurak («півник») з помилковим осмисленням звука ż в nieboże як результату перехідного пом'якшення звука r перед ę[80].
↑Ймовірно, звідти й специфічно українське утворення чемний < кчемний, що виникло шляхом розкладу форми нікчемний[81].
↑Питомо польською формою слова, очевидно, є д.-пол.pkieł[86], якому відповідає дав.-рус.пєклъ, пєколъ, пєкълъ («смола»)[87].
↑Релігійне значення слова peklo постало в давньочеській мові як калька сер.-в.-нім.pech («смола» і «пекло»), з огляду на уявлення про муки грішників у гарячій смолі. Також слово змінило рід на середній (ймовірно, за аналогією до д.-чеськ.nebo — «небо»)[86].
↑Так само ст.-укр.пѣклованє («смуток, журба»), що засвідчене в «Лексиконі»П. Беринди (1627): Пєчаль: ... пѣклованє, оутиск’, оутрапєнє, жꙋрба, смꙋтокъ, ѡт сєго попєчєніє[90].
↑Розвиток на українському ґрунті, очевидно, мав бути таким: печися → *пектися → *пекливий, *пікливий → *пекловитий, *пікловитий (або *пеклуватий) → пеклува́тися, піклува́тися[92].
↑Менш переконливе пов'язування з д.-пол.czwarzyć («наслідувати голос»), словом нез'ясованої етимології, або з застарілим potwora («потвора, страховище»), яке зазнало табуїстичної деформації[95].
↑Чеська форма з префіксомpro від прасл.*voditi («проводити, вести, керувати») з подовженням голосного o до ā, ймовірно, перенесеним від дієслова, яке продовжує форму *provadjati[100].
↑Ймовірно, від ст.-укр.пустєлникъ, пустєлный походить специфічно українське зворотне утворення пустеля[103][104].
↑Звідти ж успадковано сучасне чеськ.zřetelný («ясний»; «чіткий»), zřetel («погляд»; «увага»)[105].
↑Звідти ж запозичено староукраїнське ташъ, що трапляється в «Лексисі»Л. Зизанія, виданому 1596 року: «Ски́ніѧ: сѣ́нь, тáшъ, намѣ́тъ»[110].
↑У цьому значенні засвідчене в «Слові о полку Ігоревім»: А мои ти куряни свѣдоми къмєти:
подъ трубами повити,
подъ шєломꙑ възлєлѣꙗнꙑ[113].
Переклад сучасною мовою М. Рильського:
А мої куряни — вправні воїни, Під сурмами сповиті, Під шоломом викохані[114].
↑В Етимологічному словнику білоруської мови (1978—2017) перша згадка полонізму трвати датована 1507 роком. Водночас зазначається, що адаптована форма търывати («бути»; «продовжуватися») зафіксована раніше, у дарчій грамоті великого князя Свидригайла 1438 року: сєсь листъ нашъ маєть търывати вѣчно и нєпорꙋшно. Можливо, це свідчить про існування цього слова ще до запозичення в польській формі, одночасно з д.-чеськ.trvati, чеськ.trvat, словац.trvať, н.-луж.trvaś, діал. хорв.trvat, що сходять до прасл.*trъvati («тривати»; «терпіти»)[123].
↑ЕСУМ виводить тримати безпосередньо з прасл.*trimati (при пол.trzymać, чеськ.třímati, словац.trimať, біл.трымаць)[127]. Однак новіші етимологічні словники польської та чеської мов, слідом за Етимологічним словником польської мовиА. Брюкнера[128], подають це слово як таке, що має винятково польський характер. Чеський етимологічний словник (2001) визнає třímat запозиченням з польської мови[129]. Етимологічний словник польської мови (2005) вважає полонізмами когнати в чеській та українській мовах[126].
↑Зіставляючи руську перекладну пам'ятку Исторꙑꙗ ѡ Атыли короли ꙋгоръскомъ (кін. XVI ст.) з польським оригіналом, А. Золтан зауважує, що незважаючи на визнану буквальність старобілоруського перекладу, власне польський корінь -trzym- послідовно замінюється на східнослов'янське -держ-. На його думку, це свідчить про те, що в кінці XVI століття, на відміну від новішого часу, польський корінь -trzym- був ще настільки чужий для читача, що перекладач вирішив його усунути[57].
↑Аналізуючи лексичні основи «руського простомовного перекладу» острозького друку Лѣкарства на ѡспалый оумыслъ чоловѣчїй (1607 р.), М. Мозер звертає увагу на засвідчений в польській мові тієї доби прикметник tuteczny, якому відповідає ст.-укр.тꙋтошнїй (з огляду на відповідність польського e руському о). Беручи до уваги наявність у середньопольській мові[pl] утворення tameszny («тамтешній»), Мозер підсумовує: варто виходити з того, що де-не-де вже вживалися уподібнені форми на зразок tuteszny[132].
↑Про чеське посередництво свідчить діалектний наголос на першому складі і, очевидно, форми [ба́вна, ба́вуна, ба́вина][136].
↑Пізніше пол.błękit є власним новоутворенням від запозиченого błękitny[137].
↑У староукраїнській мові слово одержати вперше засвідчене у Ф. Скорини на початку XVI століття: Кто наидєть жєнꙋ добрꙋю знаидєть добро, и одєржить потєшєниє от гс̑да[151].
↑Втім, російське слово вважається запозиченням з української мови[174].
↑Співзвучне укр.дозволити, певно, має питомо українську етимологію — від дав.-рус.до + зволити[15].
↑Дієслово одержать вживається у російській мові лише в складі сталих виразів одержать победу («здобути перемогу») і одержать верх («взяти гору»)[206].
↑Слово тревога вперше засвідчене в російській мові у першій третині XVIII століття (у словниках з 1731 року)[211].
↑При запозиченні з пол.łóżko очікуваною формою білоруського слова мало б бути *ложка. Проте, через близькість до лексеми ложка (предмет столового приладдя), поширеної на значній території, слово змінило рід і відповідно суфікс за аналогією до інших назв предметів (прыпечак, абутак)[223].
↑ абвгдПіддубна В. В. Полонізми в українській лексикографії 20-40-х рр. ХХ ст. Харківський національний педагогічний університет імені Г. С. Сковороди, Харків 2009.
↑Анатолий Вассерман (2013). Украина и остальная Россия (рос) . М.: АСТ. с. 85.
↑Андрей Медведев (2015). Подлинная история русского и украинского народов. М.: Эксмо. с. 190.
↑В. В. Розанов. Голос малоросса о неомалороссах (с. 280—285). Цит. за Украинский вопрос в русской патриотической мысли. Сост., предисловие, послесловие и примечания А. Ю. Минакова. М.: Книжный мир, 2016
↑ абБратэрскі // Этымалагічны слоўнік беларускай мовы. — Т. 1—10. Выданне працягваецца. / Ін-т мовазнаўства імя Якуба Коласа НАН Беларусі. — Мінск : Беларуская навука, 1978—2017.
↑ абБулка // Этымалагічны слоўнік беларускай мовы. — Т. 1—10. Выданне працягваецца. / Ін-т мовазнаўства імя Якуба Коласа НАН Беларусі. — Мінск : Беларуская навука, 1978—2017.
↑Вельма // Этымалагічны слоўнік беларускай мовы. — Т. 1—10. Выданне працягваецца. / Ін-т мовазнаўства імя Якуба Коласа НАН Беларусі. — Мінск : Беларуская навука, 1978—2017.
↑Вылога // Этымалагічны слоўнік беларускай мовы. — Т. 1—10. Выданне працягваецца. / Ін-т мовазнаўства імя Якуба Коласа НАН Беларусі. — Мінск : Беларуская навука, 1978—2017.
↑Олекса Горбач. Життя — не просто існування: листування Олекси Горбача, 1946-1996 : додаток / М. І. Чікало. — Ін-т українознавства ім. І. Крип'якевича, 2003. — 937 с. — ISBN 9660229151, 9789660229150.
↑Валаць // Этымалагічны слоўнік беларускай мовы. — Т. 1—10. Выданне працягваецца. / Ін-т мовазнаўства імя Якуба Коласа НАН Беларусі. — Мінск : Беларуская навука, 1978—2017.
↑Дарэмнасць // Этымалагічны слоўнік беларускай мовы. — Т. 1—10. Выданне працягваецца. / Ін-т мовазнаўства імя Якуба Коласа НАН Беларусі. — Мінск : Беларуская навука, 1978—2017.
↑Daremny // W. Boryś, Słownik etymologiczny języka polskiego. — Kraków : Wydawnictwo Literackie, 2005. — С. 109.
↑Daremny // Wielki słownik języka polskiego, Instytut Języka Polskiego PAN.
↑дзюб, дзьоб // Етимологічний словник української мови : У 2-х т. / Укл. Ярослав Рудницький. — Том II: Д — Ь. — Оттава, 1982. — С. 103.
↑Добрѣ // Матеріалы для словаря древне-русскаго языка по письменнымъ памятникамъ : въ 3 т. / Трудъ И. И. Срезневскаго. — СПб. : Типографія императорской академіи наукъ, 1890—1912. — Т. 1. — С. 683—684.
↑Датклівы // Этымалагічны слоўнік беларускай мовы. — Т. 1—10. Выданне працягваецца. / Ін-т мовазнаўства імя Якуба Коласа НАН Беларусі. — Мінск : Беларуская навука, 1978—2017.
↑Dotyk // Wielki słownik języka polskiego, Instytut Języka Polskiego PAN.
↑Єднаньє, єдность // Словник староукраїнської мови XIV—XV ст. : У 2 т. / Укл.: Д. Г. Гринчишин, У. Я. Єдлінська, В. Л. Карпова, І. М. Керницький, Л. М. Полюга, Р. Й. Керста, М. Л. Худаш. — К. : Наукова думка, 1977—1978. — Т. 1 — С. 345—346.
↑Еднасць // Этымалагічны слоўнік беларускай мовы. — Т. 1—10. Выданне працягваецца. / Ін-т мовазнаўства імя Якуба Коласа НАН Беларусі. — Мінск : Беларуская навука, 1978—2017.
↑Zawsze // W. Boryś, Słownik etymologiczny języka polskiego. — Kraków : Wydawnictwo Literackie, 2005. — С. 733.
↑ абКасім Г. Ю. Нові польські запозичення в українській мові: примхи мовців чи потреби мови? // Слов'янський збірник : журнал. — 2015. — № 19. — С. 166—174.
↑Zasada // Wielki słownik języka polskiego, Instytut Języka Polskiego PAN.
↑Изыскъ // Словник староукраїнської мови XIV—XV ст. : У 2 т. / Укл.: Д. Г. Гринчишин, У. Я. Єдлінська, В. Л. Карпова, І. М. Керницький, Л. М. Полюга, Р. Й. Керста, М. Л. Худаш. — К. : Наукова думка, 1977—1978. — Т. 1 — С. 429.
↑Зыск // Этымалагічны слоўнік беларускай мовы. — Т. 1—10. Выданне працягваецца. / Ін-т мовазнаўства імя Якуба Коласа НАН Беларусі. — Мінск : Беларуская навука, 1978—2017.
↑Karkołomny // Wielki słownik języka polskiego, Instytut Języka Polskiego PAN.
↑Канюшына // Этымалагічны слоўнік беларускай мовы. — Т. 1—10. Выданне працягваецца. / Ін-т мовазнаўства імя Якуба Коласа НАН Беларусі. — Мінск : Беларуская навука, 1978—2017.
↑Листъ, лист, листо // Словник староукраїнської мови XIV—XV ст. : У 2 т. / Укл.: Д. Г. Гринчишин, У. Я. Єдлінська, В. Л. Карпова, І. М. Керницький, Л. М. Полюга, Р. Й. Керста, М. Л. Худаш. — К. : Наукова думка, 1977—1978. — Т. 1 — С. 547.
↑Ліст // Этымалагічны слоўнік беларускай мовы. — Т. 1—10. Выданне працягваецца. / Ін-т мовазнаўства імя Якуба Коласа НАН Беларусі. — Мінск : Беларуская навука, 1978—2017.
↑Мешкацца // Этымалагічны слоўнік беларускай мовы. — Т. 1—10. Выданне працягваецца. / Ін-т мовазнаўства імя Якуба Коласа НАН Беларусі. — Мінск : Беларуская навука, 1978—2017.
↑Мѣшькати, мѣшькаю // Матеріалы для словаря древне-русскаго языка по письменнымъ памятникамъ : въ 3 т. / Трудъ И. И. Срезневскаго. — СПб. : Типографія императорской академіи наукъ, 1890—1912. — Т. 2. — С. 253.
↑Możliwy // A. Bańkowski, Słownik etymologiczny języka polskiego. — Warszawa : Wydawnictwo Naukowe PWN, 2000. — Т. 2.
↑Мажлівасць // Этымалагічны слоўнік беларускай мовы. — Т. 1—10. Выданне працягваецца. / Ін-т мовазнаўства імя Якуба Коласа НАН Беларусі. — Мінск : Беларуская навука, 1978—2017.
↑Można // Wielki słownik języka polskiego, Instytut Języka Polskiego PAN.
↑Możny // W. Boryś, Słownik etymologiczny języka polskiego. — Kraków : Wydawnictwo Literackie, 2005. — С. 338.
↑Oświata // Wielki słownik języka polskiego, Instytut Języka Polskiego PAN.
↑Асвета // Этымалагічны слоўнік беларускай мовы. — Т. 1—10. Выданне працягваецца. / Ін-т мовазнаўства імя Якуба Коласа НАН Беларусі. — Мінск : Беларуская навука, 1978—2017.
↑Pas // Wielki słownik języka polskiego, Instytut Języka Polskiego PAN.
↑Пякельны // Этымалагічны слоўнік беларускай мовы. — Т. 1—10. Выданне працягваецца. / Ін-т мовазнаўства імя Якуба Коласа НАН Беларусі. — Мінск : Беларуская навука, 1978—2017.
↑ абPiekło // W. Boryś, Słownik etymologiczny języka polskiego. — Kraków : Wydawnictwo Literackie, 2005. — С. 428.
↑Derksen, Rick (2008), *pьkъlъ; *pьkъlo, in Etymological Dictionary of the Slavic Inherited Lexicon (Leiden Indo-European Etymological Dictionary Series; 4), Leiden, Boston: Brill, ISBN 9789004155046, page 426: “(b) ‘pitch, hell’”.
↑Пекловатися // Гістарычны слоўнік беларускай мовы — Мінск : Беларуская навука, 1982—2017.
↑Пеклованье // Гістарычны слоўнік беларускай мовы — Мінск : Беларуская навука, 1982—2017.
↑Пеклавацца // Этымалагічны слоўнік беларускай мовы. — Т. 1—10. Выданне працягваецца. / Ін-т мовазнаўства імя Якуба Коласа НАН Беларусі. — Мінск : Беларуская навука, 1978—2017.
↑Praca // W. Boryś, Słownik etymologiczny języka polskiego. — Kraków : Wydawnictwo Literackie, 2005. — С. 478.
↑Praca // Wielki słownik języka polskiego, Instytut Języka Polskiego PAN.
↑Прынамсі // Этымалагічны слоўнік беларускай мовы. — Т. 1—10. Выданне працягваецца. / Ін-т мовазнаўства імя Якуба Коласа НАН Беларусі. — Мінск : Беларуская навука, 1978—2017.
↑Правадзіць // Этымалагічны слоўнік беларускай мовы. — Т. 1—10. Выданне працягваецца. / Ін-т мовазнаўства імя Якуба Коласа НАН Беларусі. — Мінск : Беларуская навука, 1978—2017.
↑ абProwadzić // W. Boryś, Słownik etymologiczny języka polskiego. — Kraków : Wydawnictwo Literackie, 2005. — С. 485.
↑Pustelnik // Wielki słownik języka polskiego, Instytut Języka Polskiego PAN.
↑Пустэльнік // Этымалагічны слоўнік беларускай мовы. — Т. 1—10. Выданне працягваецца. / Ін-т мовазнаўства імя Якуба Коласа НАН Беларусі. — Мінск : Беларуская навука, 1978—2017.
↑Пустелникъ // Гістарычны слоўнік беларускай мовы — Мінск : Беларуская навука, 1982—2017.
↑Пустелный // Гістарычны слоўнік беларускай мовы — Мінск : Беларуская навука, 1982—2017.
↑ абRzetelny // W. Boryś, Słownik etymologiczny języka polskiego. — Kraków : Wydawnictwo Literackie, 2005. — С. 534.
↑Rzetelny // A. Brückner, Słownik etymologiczny języka polskiego. — Kraków, 1927. — С. 476.
↑Rzetelny // Wielki słownik języka polskiego, Instytut Języka Polskiego PAN.
↑Рєчнїкъ // Словник староукраїнської мови XIV—XV ст. : У 2 т. / Укл.: Д. Г. Гринчишин, У. Я. Єдлінська, В. Л. Карпова, І. М. Керницький, Л. М. Полюга, Р. Й. Керста, М. Л. Худаш. — К. : Наукова думка, 1977—1978. — Т. 2 — С. 292.
↑Roztaszować // W. Doroszewski, Słownik języka polskiego. — Warszawa : Wydawnictwo Naukowe PWN, 1996—1997.
↑Sława // A. Brückner, Słownik etymologiczny języka polskiego. — Kraków, 1927. — С. 499.
↑ абСлавуты // Этымалагічны слоўнік беларускай мовы. — Т. 1—10. Выданне працягваецца. / Ін-т мовазнаўства імя Якуба Коласа НАН Беларусі. — Мінск : Беларуская навука, 1978—2017.
↑Sylaba // A. Brückner, Słownik etymologiczny języka polskiego. — Kraków, 1927. — С. 528.
↑ абСмяртэльны // Этымалагічны слоўнік беларускай мовы. — Т. 1—10. Выданне працягваецца. / Ін-т мовазнаўства імя Якуба Коласа НАН Беларусі. — Мінск : Беларуская навука, 1978—2017.
↑Śmiertelny // Wielki słownik języka polskiego, Instytut Języka Polskiego PAN.
↑Sprawiedliwy // Wielki słownik języka polskiego, Instytut Języka Polskiego PAN.
↑Справядлівы // Этымалагічны слоўнік беларускай мовы. — Т. 1—10. Выданне працягваецца. / Ін-т мовазнаўства імя Якуба Коласа НАН Беларусі. — Мінск : Беларуская навука, 1978—2017.
↑Starozithnij // Словник староукраїнської мови XIV—XV ст. : У 2 т. / Укл.: Д. Г. Гринчишин, У. Я. Єдлінська, В. Л. Карпова, І. М. Керницький, Л. М. Полюга, Р. Й. Керста, М. Л. Худаш. — К. : Наукова думка, 1977—1978. — Т. 2 — С. 381.
↑Трываць // Этымалагічны слоўнік беларускай мовы. — Т. 1—10. Выданне працягваецца. / Ін-т мовазнаўства імя Якуба Коласа НАН Беларусі. — Мінск : Беларуская навука, 1978—2017.
↑ абTrwoga // A. Brückner, Słownik etymologiczny języka polskiego. — Kraków, 1927. — С. 578.
↑ абTrwoga // W. Boryś, Słownik etymologiczny języka polskiego. — Kraków : Wydawnictwo Literackie, 2005. — С. 646.
↑ абTrzymać // W. Boryś, Słownik etymologiczny języka polskiego. — Kraków : Wydawnictwo Literackie, 2005. — С. 651—652.
↑Мозер М. «Русько»-польський диференціальний словничок лексичних основ з «Лѣкарства на ѡспалый оумыслъ чоловѣчїй», Остріг, 1607 р. // Slavia Orientalis : журнал. — 2019. — № 4. — С. 721—739.
↑Лаціна // Этымалагічны слоўнік беларускай мовы. — Т. 1—10. Выданне працягваецца. / Ін-т мовазнаўства імя Якуба Коласа НАН Беларусі. — Мінск : Беларуская навука, 1978—2017.
↑Мэта // Этымалагічны слоўнік беларускай мовы. — Т. 1—10. Выданне працягваецца. / Ін-т мовазнаўства імя Якуба Коласа НАН Беларусі. — Мінск : Беларуская навука, 1978—2017.
↑Рапт // Этымалагічны слоўнік беларускай мовы. — Т. 1—10. Выданне працягваецца. / Ін-т мовазнаўства імя Якуба Коласа НАН Беларусі. — Мінск : Беларуская навука, 1978—2017.
↑Дужы // Этымалагічны слоўнік беларускай мовы. — Т. 1—10. Выданне працягваецца. / Ін-т мовазнаўства імя Якуба Коласа НАН Беларусі. — Мінск : Беларуская навука, 1978—2017.
↑Аснова // Этымалагічны слоўнік беларускай мовы. — Т. 1—10. Выданне працягваецца. / Ін-т мовазнаўства імя Якуба Коласа НАН Беларусі. — Мінск : Беларуская навука, 1978—2017.
↑Дурыць // Этымалагічны слоўнік беларускай мовы. — Т. 1—10. Выданне працягваецца. / Ін-т мовазнаўства імя Якуба Коласа НАН Беларусі. — Мінск : Беларуская навука, 1978—2017.
↑Ꙋченикъ // Матеріалы для словаря древне-русскаго языка по письменнымъ памятникамъ : въ 3 т. / Трудъ И. И. Срезневскаго. — СПб. : Типографія императорской академіи наукъ, 1890—1912. — Т. 3. — С. 1336.
↑Вада // Матеріалы для словаря древне-русскаго языка по письменнымъ памятникамъ : въ 3 т. / Трудъ И. И. Срезневскаго. — СПб. : Типографія императорской академіи наукъ, 1890—1912. — Т. 1. — С. 223.
↑Квести // Псковский областной словарь с историческими данными. / Под ред. Л. А. Ивашко, Л. Я. Костючук, И. С. Лутовиновой. — СПб. : Изд-во С.-Петерб. ун-та, 2004. — Вып. 14 : Кармазинный — кологородье. — С. 86—87.
↑Ліха // Этымалагічны слоўнік беларускай мовы. — Т. 1—10. Выданне працягваецца. / Ін-т мовазнаўства імя Якуба Коласа НАН Беларусі. — Мінск : Беларуская навука, 1978—2017.
↑Лѣкарь // Словарь русского языка XI—XVII вв. — М. : Наука, 1981. — Вып. 8 (Крада–Лящина) — С. 202.
↑Мълва = млъва = мълъва = молва // Матеріалы для словаря древне-русскаго языка по письменнымъ памятникамъ: въ 3 т. / ред. И. И. Срезневскій. — СПб. : Типографія императорской академіи наукъ, 1890—1912. — Т. 2. — С. 200—201.
↑Мова // Этымалагічны слоўнік беларускай мовы. — Т. 1—10. Выданне працягваецца. / Ін-т мовазнаўства імя Якуба Коласа НАН Беларусі. — Мінск : Беларуская навука, 1978—2017.
↑Andrzej Bańkowski. Etymologiczny słownik języka polskiego. — Warszawa : PWN, 2000. — Т. 2. — С. 215.
↑Мѣсто // Матеріалы для словаря древне-русскаго языка по письменнымъ памятникамъ: въ 3 т. / ред. И. И. Срезневскій. — СПб. : Типографія императорской академіи наукъ, 1890—1912. — Т. 2. — С. 245—248.
↑Тревога // Этимологический словарь современного русского языка : в 2-х т. / сост. Шапошников А. К. — М. : Флинта, 2010 — Т. 2 (Начать — Я). — С. 428.
↑Полонизмы // Псалтырь 1683 г. в переводе Аврамия Фирсова: Текст, словоуказатель, исследование / РАН ИРЯ им. Виноградова; Под ред. Е. А. Целуновой. — М. : Языки славянских культур, 2006. — С. 128—134.
↑Духавенства // Этымалагічны слоўнік беларускай мовы. — Т. 1—10. Выданне працягваецца. / Ін-т мовазнаўства імя Якуба Коласа НАН Беларусі. — Мінск : Беларуская навука, 1978—2017.
↑В. В. Виноградов. Если // История слов: Около 1500 слов и выражений и более 5000 слов, с ними связанных / Н. Ю. Шведова. — М. : Толк, 1994. — 1138 с.
↑В. В. Виноградов. Завзятый // История слов: Около 1500 слов и выражений и более 5000 слов, с ними связанных / Н. Ю. Шведова. — М. : Толк, 1994. — 1138 с.
↑В. В. Виноградов. Зависеть // История слов: Около 1500 слов и выражений и более 5000 слов, с ними связанных / Н. Ю. Шведова. — М. : Толк, 1994. — 1138 с.
↑ абВержанская О. Н., Лагута Т. Н. Украинизмы в составе русской лексики // Інновації та традиції у мовній підготовці студентів: тези доповідей міжнародного науково-практичного семінару 14 грудня 2017 р. — Харків, 2017. — С. 53–56.
↑ абСмирнова Т. Заимствования из близкородственных языков // Вісник Харківського національного університету імені В. Н. Каразіна. Серія: Філологія. — 2015. — № 1152, вип. 72. — С. 135—138.
↑В. В. Виноградов. Никчёмный // История слов: Около 1500 слов и выражений и более 5000 слов, с ними связанных / Н. Ю. Шведова. — М. : Толк, 1994. — 1138 с.
↑Асоба // Этымалагічны слоўнік беларускай мовы. — Т. 1—10. Выданне працягваецца. / Ін-т мовазнаўства імя Якуба Коласа НАН Беларусі. — Мінск : Беларуская навука, 1978—2017.
↑В. В. Виноградов. Отщепенец // История слов: Около 1500 слов и выражений и более 5000 слов, с ними связанных / Н. Ю. Шведова. — М. : Толк, 1994. — 1138 с.
↑Скланенне // Этымалагічны слоўнік беларускай мовы. — Т. 1—10. Выданне працягваецца. / Ін-т мовазнаўства імя Якуба Коласа НАН Беларусі. — Мінск : Беларуская навука, 1978—2017.
↑Сталіца // Этымалагічны слоўнік беларускай мовы. — Т. 1—10. Выданне працягваецца. / Ін-т мовазнаўства імя Якуба Коласа НАН Беларусі. — Мінск : Беларуская навука, 1978—2017.
↑Тревога // Этимологический словарь современного русского языка : в 2-х т. / сост. Шапошников А. К. — М. : Флинта, 2010 — Т. 2 (Начать — Я). — С. 428.
↑Трывога // Этымалагічны слоўнік беларускай мовы. — Т. 1—10. Выданне працягваецца. / Ін-т мовазнаўства імя Якуба Коласа НАН Беларусі. — Мінск : Беларуская навука, 1978—2017.
↑Турэцкі // Этымалагічны слоўнік беларускай мовы. — Т. 1—10. Выданне працягваецца. / Ін-т мовазнаўства імя Якуба Коласа НАН Беларусі. — Мінск : Беларуская навука, 1978—2017.
↑Этымалагічны слоўнік беларускай мовы. — Т. 1—10. Выданне працягваецца. / Ін-т мовазнаўства імя Якуба Коласа НАН Беларусі. — Мінск : Беларуская навука, 1978—2017.
↑Drapieżny // Wielki słownik języka polskiego, Instytut Języka Polskiego PAN.
↑Ложка // Этымалагічны слоўнік беларускай мовы. — Т. 1—10. Выданне працягваецца. / Ін-т мовазнаўства імя Якуба Коласа НАН Беларусі. — Мінск : Беларуская навука, 1978—2017.
↑Podłoga // Wielki słownik języka polskiego, Instytut Języka Polskiego PAN.
Література
Ткаченко О. Б. Полонізм // Українська мова: Енциклопедія. — К., 2000. — С. 466.
Огієнко І. Полонізми в сучасній українській літературній мові // «Рідна Мова», 1936 р., ч. 1, с. 13-18.
Кононенко І., Українська і польська мови: контрастивне дослідження / Kononenko I., Język ukraiński i polski: studium kontrastywne. — Warszawa: Wydawnictwa Uniwersytetu Warszawskiego, 2012. — 808 s. ISBN 978-83-235-0838-0.
Матеріалы для словаря древне-русскаго языка по письменнымъ памятникамъ : въ 3 т. / Трудъ И. И. Срезневскаго. — СПб. : Типографія императорской академіи наукъ, 1890—1912.