Товариство братів-мусульман (араб.جماعة الإخوان المسلمين Jamāʿat al-Ikhwān al-Muslimīn), більш відома як «Брати́-мусульма́ни» (араб.الإخوان المسلمون al-Ikhwān al-MuslimūnАль-Іхван аль-Муслімун) — арабська сунітсько-ісламська радикальна релігійно-політична асоціація. Виникла 1928 з невеликої групи, яку року створив Гасан аль-Банна в Ісмаїлії (Єгипет). Ідеологія — панісламізм. В багатьох країнах світу визнана терористичною. Найбільш гучний теракт «братів-мусульман» — вбивство президента Єгіпту Анвара Садата на військовому параді у 1981. Організація здійснила багато інших терористичних актів на Близькому Сході і у всьому світі. Має братні організації в кількох арабських країнах, підтримується Туреччиною та Катаром; заборонена в Саудівській Аравії, Об'єднаних Арабських Еміратах та після невдалої спроби антидемократичного державного перевороту 2013-2014 в країні походження Єгипту.
Асоціація закликала до об'єднанню всіх мусульман в боротьбі проти імперської системи Заходу; домагалася відновлення халіфату, життя в якому регулювалося б положеннями Корану. У політичній діяльності, лідери «Братів-мусульман» спирались на ідеї соціальної справедливості та боротьби за національне визволення.
У міру того як її вплив зростала, вона виступала проти британського правління в Єгипті, починаючи з 1936 року[1], але була заборонена після звинувачення в насильницьких вбивствах[2], включаючи вбивство прем'єр-міністра молодим членом «Братів-мусульман»[3][4][5].
До 1939 асоціація «Братів-мусульман» перетворилася на масову організацію з великою мережею відділень на місцях. До складу організації входили воєнізовані міліцейські батальйони, молодіжні спортивно-воєнізовані загони та бойові групи.
Після безуспішної спроби захопити владу в Єгипті асоціація була заборонена (8 грудня 1948).
12 лютого 1949 — був убитий Гасан Аль-Банна. Його наступником став Гасан аль-Худайбі, але він не зміг повністю відновити вплив «Братів-мусульман» у Єгипті (ОАР).
Ідеологом руху був єгипетський мислитель Саїд Кутб.
У 1952 році єгипетська монархія була повалена групою націоналістичних військових офіцерів (Рух вільних офіцерів), які сформували осередок у «Братів-мусульман» під час першої війни проти Ізраїлю в 1948 році[6]. Однак після революції Ґамаль Абдель Насер, лідер осередку «вільних офіцерів», після повалення першого президента Єгипту Мухаммеда Наґіба в результаті державного перевороту, швидко виступив проти «Братів-мусульман», звинувачуючи їх в замаху на його життя. Асоціація була заборонена, і на цей раз тисячі його членів були ув'язнені, багато з яких піддавалися тортурам і роками втримувалися у в'язницях та концентраційних таборах.
Офіційно, асоціація «Братів-мусульман» була заборонена 29 жовтня1954. Відтоді діяла підпільно.
На початку 2011 року під час Єгипетської революції члени угруповування «Братів-мусульман» були одними з найактивніших учасників народних акцій протесту на площі Тахрір у Каїрі, які призвели до відставки президента Мубарака. У новому (постмубаракському) Єгипті «Брати-мусульмани», попри свій нелегальний статус, почали відігравати помітну роль у політичному житті країни.
6 червня2011 — ісламістський рух «Брати-мусульмани» офіційно виключили зі списку заборонених у Єгипті, тобто вперше за свою 80-річну історію ця організація стала легальним політичним рухом. У новому вигляді вона називається «Партія свободи і справедливості» і взяла участь у парламентських виборах 2011–2012 (перший тур — 28 листопада). На цих виборах партія поставила собі за мету вибороти від 1/3 до ½ місць у законодавчих зборах[7]. У першому турі в Каїрі, Александрії та Порт-Саїді «Брати-мусульмани» набрали до 30-40 %, що може дати їм щонайменше 40 % місць у Народній асамблеї — нижній палаті єгипетського парламенту[8].
Згідно з заявами її лідерів, партія не буде теократичною, а стане своєрідним аналогом європейських християнсько-демократичних об'єднань, що відстоюють традиційні цінності[9].
В 2012 році один із лідерів ісламської організації «Брати-мусульмани», Абдельмунім Абульфутух, постановив висунути свою кандидатуру на посаду президента Єгипту[10].
Саудівська Аравія 7 березня 2014 року, включила організацію до чорного списку, як терористичну[13]
Йорданія
Осередки Братів-мусульман з'явились в Йорданії в 1945 році[14]. Станом на 2012 рік, організація мала близько 15000 членів та була найбільшою релігійною організацією в країні. Окрім офіційних членів, іще близько 100000 людей пов'язані з організацією та отримують від неї соціальну і фінансову допомогу. Благодійне крило організації, «Ісламській суспільний центр» (англ.Islamic Society Center) розподіляє допомогу серед незаможних йорданців. У всіх державних установах країни є члени організації. Йорданські «Брати-мусульмани», як і в інших країнах, наголошують на зміцненні та збереженні внутрішньої цілісності організації, тому тут вітаються шлюби серед її членів.
Катар
Рух «Братів-мусульман» має добрі стосунки з Катаром, під час Арабської весни катарський канал «Аль-Джазіра» надав інформаційну підтримку рухові, а з приходом «Братів» до влади, прем'єр-міністр Катару пообіцяв не допустити банкрутства Єгипту[15].
Об'єднані Арабські Емірати
Діяльність міжнародної релігійно-політичної асоціації «Брати-мусульмани» в ОАЕ заборонена[16]. Протягом 2012 року влада Еміратів неодноразово повідомляла про арешти на своїй території членів ісламістських угруповань. За даними еміратських спецслужб, вони загрожують національній безпеці країни та прагнуть до зміни правлячих режимів в арабських монархіях Перської затоки.
Так, на початку 2013 року було затримано 94 людини, більшість з яких належать організації «Аль-Іслах», що має тісні зв'язки з рухом «Брати-мусульмани». Прокуратура ОАЕ звинуватила їх у порушенні статті 180 Кримінального кодексу ОАЕ, яка, зокрема, забороняє заснування в країні політичних партій чи будь-яких інших організацій, що створюють загрозу державній безпеці[17].
Росія
Рішенням Верховного Суду Російської Федерації від 14 лютого 2003 року[18][19] організація «Брати-мусульмани» визнана терористичною та її діяльність на території Російської Федерації заборонена. В рішенні суду сказано:
«Брати-мусульмани» («Аль-Іхван аль-Муслімун») — організація, в основу діяльності якої покладені ідеї основних теоретиків та лідерів Хассана аль-Банни та Сеїіда Кутба. Мета — усунення неісламських урядів та встановлення ісламського правління у світовому масштабі шляхом відновлення «Великого ісламського халіфату» спочатку в регіонах з переважно мусульманським населенням, включно з Росією та країнами СНД. В ряді держав Близького Сходу заборонена законом (Сирія). Основні форми діяльності: ісламська пропаганда, активне вербування прибічників у мечетях, збройний джихад, не обмежений територіальними рамками.
Джемаль Г. Исламский проект: Боротьба за историю. // Исламская интеллектуальная инициатива XX века / под общ ред. Г. Д. Джемаля — М.: Ummah, 2005. — 336 с.